Tack för att ni väljer Adventure Car Hop. Kör försiktigt.
Carla, kan du hålla koll på mina bilar?
Gå. Jag täcker upp.
Charlie.
Jag trodde att du skulle köra kunder i Kennebunkport hela veckan.
Förare i deras liv och passagerare i mitt eget?
Det är ingen bra vecka, Jo.
Eller liv.
Jag vill köra dig...
...våra barn...
...längs kusten på semester, genom landet på sommaren...
...tillbringa storhelgerna i stugan i Colorado.
Varje morgon skulle kännas som jul om jag fick vakna bredvid dig.
Jag ser dig, Jo. Hela dig.
Jag ser vår framtid.
Jag ser hur vi åker iväg nu utan att nånsin ångra oss.
Och du behöver bara...
...säga ja.
Charlie...
Jag...
Sätt dig i min bil.
- Jag trodde att du ville. - Jag gjorde det.
Vad har förändrats?
Jag vill se det först.
Det ska du få.
Du vill att jag ska vara deras mamma, men jag har aldrig träffat dem.
Du säger att du räddar dem, ger dem ett hem,
men jag har aldrig sett det.
Du ska få se Jullandet, så fort du säger ja.
Du bestämde dig inte för att sluta köra idag.
Du har inte kört på flera månader. Inte i Kennebunkport i veckan...
- Jag köpte en ring till dig. - Inte i Providence förra veckan...
...eller New York förra månaden eller Virginia månaden före det.
Låt bli.
Jag var där. Det var inte du.
Du lovade att inte spionera.
Och du lovade att inte ljuga.
Så var ärlig nu.
Vad gör du med de stackars barnen?
Jag kommer aldrig att få se Jullandet...
...för då får jag veta.
Vad du gör och vem du är.
Jag är deras far!
Jag ger dem en glädje man bara kan drömma om
och jag erbjuder sig samma sak eftersom jag älskar dig.
Du älskar bilen.
Du kör iväg och kommer bara tillbaka för att fylla tanken.
Eller är det tvärtom?
Öppna dörren.
Vill du veta vad som har förändrats, Charlie?
Du.
Du har det.
Kom igen!
Fan!
Jolene...
BASERAD PÅ BOKEN NOS4A2 AV JOE HILL
NOSFERATU
Hur skulle du beskriva din smärtnivå sen du blev inlagd
på en tiogradig skala?
- Två. - Synrubbningar eller migrän?
Bara huvudvärk ibland.
Inga hallucinationer, hörsel-eller synmässigt?
Nej.
Har du haft panikångest eller varit deprimerad den senaste månaden?
Nej.
Har du haft självmordstankar det senaste året?
Nej.
Kan ni blinka, miss McQueen?
Det har samlats vätska bakom näthinnan
och det är vanligt när det handlar om central serös retinopati,
men jag trodde att du skulle uppleva
mer smärta än du säger.
Vi är ett tufft släkte.
Victoria...
Jag vill gärna börja med att du svarar på en fråga.
Vem är Charlie Manx?
Som jag sa till de andra läkarna ser jag allt tydligare nu.
Jag tror att ögonläkaren kom fram till en annan slutsats, men...
Jag mår i alla fall mycket bättre, tack vare henne och alla andra.
Skolan har börjat och jag måste bli klar med min portfölj.
Vi behöver inte spilla nåns tid.
Varför vill du inte berätta vem han är?
Jag har berättat allt jag vet för polisen.
Ibland när smärtan blir övermäktig,
kan vi skapa en fiktiv verklighet att fly till.
Så... vem är Charlie Manx?
Maggie är på sjukhus på grund av honom.
Jag borde vara där när hon opereras.
Hon har ett helt läkarteam bakom sig. Du också.
Varför är det så svårt att ta emot hjälp?
Jag...
Är du mer van vid att ta hand om dig själv?
Det är inte mig det är synd om. Det är Maggie. Hon behöver mig.
Enligt Massachusetts lagstiftning
får jag tvångsinlägga dig i 90 dagar till.
Det är villkoren för din vistelse här.
- Du gick med på det. - Nej, inte det här.
Blev du tvingad att lägga in dig?
Nej. Herregud, nej. Så menade jag inte. Jösses.
Men du kände dig pressad att göra det? Är det så?
Av vem?
Din far?
Jag är 18.
- Jag skrev under. - Okej.
Det här får räcka. Du kan ju...
Ja.
Förlåt, ska jag komma senare?
Jag är strax klar här.
Mottagningen är värdelös här, men... Du får den bästa rumskompisen.
Tanten har inte pratat på evigheter.
Charlie...
...Manx.
Hur vet du vad han heter?
Har min kompis Maggie varit här?
En tjej med lila hår och Alfapetbrickor i öronen?
Är du här på grund av Charlie Manx?
Är du en stark skapare?
Känner du till Jullandet?
Kan du hjälpa mig dit?
Det är dags, mina damer.
Namn och födelsedatum?
Vic McQueen. Victoria. 21 maj 1994.
Nej, läkaren har inte nämnt nåt om mediciner.
Han skrev ut två milligram lorazepam,
och 25 milligram sumatriptan. Botten upp.
Vägrar du kan du bli kvar längre.
Jolene kan rutinerna. Hon ger mig inga bekymmer.
Hej, fröken July.
Det är torsdag. Här är kvällscocktailen.
Kom igen, fröken July. Du brukar ju vilja ha en sängfösare.
Har hon dåligt inflytande på dig?
Kom igen.
Vi kan göra på det andra sättet.
Nej, hon...
Tog hon dem?
Ja, precis när du hade gått.
Lägger du dig i andra patienters medicinering kan du också bli kvar.
De tror att jag är tokig, men inte missbrukare så...
Jag säger ju att hon tog dem. Du kommer att överdosera.
Hon är paranoid och schizofren.
Missar hon en dos märks det snart
och då får du sova bredvid henne hela natten.
Okej, då.
Släck.
Hur sov du?
Dina mediciner knockade mig direkt.
Din ångest och smärta har ju varit obehandlad.
De borde ge lite efterlängtad lindring.
Jag pratade med miss Leighs kirurg imorse.
De har fixat frakturen i knäskålen, skadan i korsbandet,
och alla andra skador.
Återhämtningstiden blir lång, men hon ska repa sig helt.
Du behöver inte oroa dig för nån.
Och du behöver inte vara nånstans.
Berätta om konstskolan.
Jag kan inte mycket om konst.
Tyvärr. Men jag kan ändå se att du har talang.
Herregud...
Vem föreställer målningen?
Jag vill bara förstå varför konstskolan är så viktig för dig.
Varför? För att jag är bra på det. Jag kan komma bort från Haverhill.
Varför vill du bort från Haverhill?
Jag vill inte bli gravid och gift,
bo hela livet i samma stad,
få nåt skitjobb och sen supa ihjäl mig.
Växte dina föräldrar upp i Haverhill?
De var unga när de fick dig. Det kan inte ha varit lätt för dem.
Eller för dig.
Inte värre än för andra.
Skulle konst göra allt lättare?
Det fick alltid världen att tystna.
När det blev stökigt hemma?
De bråkade. Ja.
Fysiskt?
Inget vi pratar om här inne kommer att lämna rummet. Okej?
Blev det nånsin fysiskt?
- Slog din pappa din mamma? - Hon var inget helgon heller.
Gjorde hon saker
som gjorde henne ansvarig för hans våld?
Hon ansvarade för sitt. Hon dängde till mig ofta när jag var liten.
- Slog din pappa dig? - Nej. Gud, nej, aldrig.
Aldrig.
Det är inte ovanligt att en kvinna som blir utsatt av sin man
senare utsätter sina barn.
Vi är inte utsatta.
Nej.
Det hände sällan. Bara efter en fylla.
Är alkohol en ursäkt för våld?
Det är psyket, mamma. Inget smittar här.
Folk blir jämt inlagda fullt friska
och skrivs ut fulla med bakterier.
Okej, nu borde du klara dig.
- Eller? - Ja.
Jag fattar inte hur du kan sova i det rummet.
Jag fick kalla kårar.
- Sa pappa nånting? - Nej, det var bara Tiffany där.
Var är han, då?
Nån bar, troligen.
- Är det hans ursäkt? - Ja.
Du vet att du inte behöver nån ursäkt för att komma hem, va?
- Tack för att du kom. - Visst.
Jag får inte vara sen.
Chefen hatar när hans tjejer är sena.
Behöver du nåt där?
Mina skridskor, annars kan jag inte jobba.
Okej.
Ta fram skridskorna så kan vi åka.
Är du med?
Ett, två, tre...
Kan den här hjälpa oss till Jullandet?
Skynda dig så vi inte blir sena.
Hur snabbt behöver du åka?
Snabbt.
Tack för utbrytningen.
- Var är vi? - De mörka tunnlarna.
Stanna här.
- Är det här din kniv? - Den har inte alltid varit det.
Men nu.
Jag visste inte att man kan ha flera.
Jag har bara hojen.
Jag trodde också det när Charlie tog mina skridskor,
lämnade mig sängliggande, utan hopp...
Stolen hittade mig och fick mig i rörelse igen.
Tills jag var för svag för att få upp farten.
Brukar du ta Genvägen?
Min bro, ja. Berättade Maggie det?
Alla är magiker med olika trick. Vilket är ditt?
- Jag kan hitta försvunna saker. - Försvunna barn?
Jag kunde inte hitta min kompis när Manx tog henne till Jullandet.
Jag hoppades att du kan hjälpa mig dit.
Det finns en sak du bör se.
FÖRSVUNNEN
Allihopa är i Jullandet.
Jag har spårat Charlie sen 50-talet.
Inget av de här barnen har återfunnits.
Vi måste kunna ta oss dit.
Visst. I bagaget på hans Wraith.
Men det vill du inte.
Det finns inte en stark skapare i hela tankevärlden
som har sett Jullandet, förutom Manx.
Inte ens jag.
Din vän är borta. Jag beklagar.
Jag vet hur tungt det är att höra.
Är nåt av dem ditt?
Följ med mig.
Du berättade aldrig om ditt.
Ditt magiska trick.
Sugen på en åktur?
Jolene.
Fan!
Jag vet att du är där, Jolene.
Jag känner lukten, din smutsiga lilla hora.
Herregud.
Vänta lite.
Det var... Herregud... Jag har aldrig känt mig så...
Fri?
Du känner säkert samma sak på din bro, eller hur?
Ja.
Jag säger då det, det blir aldrig gammalt.
Men Manx blev det.
Mitt framför mig när du hade förstört hans bil.
Bara motorn.
Bättre kunde jag inte.
Det borde sinka honom lite.
Om du vill stoppa Charlie
måste du förstöra Wraithen.
Okej.
När vi är tillbaka kan vi hitta den tillsammans.
Jag, du, Maggie...
Min kamp är över sen länge.
Han vann.
- Han vinner alltid. - Nej.
Och jag är trött.
Men jag kunde inte vila
förrän jag visste att nån annan kunde ta vid.
- Nu vet jag. - Nej, jag kunde inte rädda Haley.
Då räddar du nästa.
Du är tillräckligt stark, Vic.
Vi har precis träffats. Du vet inte vad jag kan.
Han kom till mig.
Vi hade inte setts på flera år.
Men där stod han...
...i mitt rum och frågade om jag kände till...
...Genvägen.
Jag behöver inte se vad du kan.
Jag såg det i Charlies ögon.
Han är rädd för dig.
När du kommer tillbaka, säg till läkarna vad de behöver höra.
De släpper dig med lite mediciner, säger att de ska hjälpa dig...
Det gör de inte.
De förslöar ditt sinne och din kniv.
Du måste behålla full styrka
om du ska möta Charlie.
Följer du inte med tillbaka?
Jag skaffade aldrig barn.
Jag trodde att jag skulle det.
En gång i tiden trodde jag att Charlie skulle bli deras pappa.
Jag kände honom förut.
Han var stilig, charmig,
till och med rar.
Men alla starka skapare betalar ett pris.
Och Charlie betalade det högsta priset av alla.
Sin själ.
Innerst inne visste jag det.
Vad han var.
Men jag ville inte inse det, eftersom...
...jag älskade honom.
Det var min ursäkt.
Döda honom.
För min skull...
...för deras...
...för Haleys... och för nästa offers.
Annars kommer det bara att fortsätta.
Jag har tänkt på din fråga och varför jag inte besvarade den.
Min fråga om din pappa?
Din första fråga. Vem är Charlie Manx?
Jag visste svaret när du frågade, men jag var inte...
Jag var inte redo att säga det högt, att möta verkligheten,
men det är jag nu, tror jag.
Sanningen är att Charlie Manx inte är en riktig människa.
Han kör ingen riktig bil i den riktiga världen.
Han bor i Jullandet.
Ett fantasifoster, som min bro.
När jag kände mig vilsen föreställde jag mig den, och så dök den upp...
...och när jag åkte över den bron kände jag mig så annorlunda.
Som att jag lämnade verkligheten bakom mig och åkte till en värld
där alla fantasier var fullt möjliga.
En tankevärld.
Just det, som... när du målar?
Det var hans ansikte du såg.
Inte mannen jag såg vid busstationen,
utan den riktige Charlie Manx, ett själlöst monster.
Jag trodde att det bara var jag som kunde stoppa honom.
Jag trodde att jag måste till Jullandet,
döda Charlie Manx och rädda allihopa.
Jag tänkte inte ge mig förrän jag lyckades, till varje pris.
Det var min verklighet.
Men allt jag har gjort är ju att fly från min egen verklighet.
Där Haley är borta och inte kommer tillbaka.
Där Maggie blev påkörd och nästan dog
och där jag inte har makten att rädda nån.
Att se...
Att se människor jag älskar lida så blev bara för mycket, så jag...
Jag skapade en fiktiv verklighet att fly till.
Precis som du sa.
Men om du visste att det du sa var fiktion,
varför sa du inte sanningen till polisen för tre dagar sen?
För tre dagar sen insåg jag inte att det var sanningen.
Men nu gör jag det, tack vare dig.
Så om det är okej för dig...
...vill jag tillbaka till skolan och färdigställa min portfölj.
Ja...
Jag skriver ut dig. På två villkor.
Att du fyller ett recept för lorazepam,
och att du ändrar på din nuvarande boendesituation.
Jag måste veta att jag släpper ut dig till en trygg miljö.
Det gör du.
Han har aldrig slagit mig. Jag är trygg.
Men det är mitt jobb att se till din känslomässiga hälsa
lika väl som till din fysiska.
Jag vet var jag kan bo. Får jag gå?
Victoria, lyssna på mig.
Det finns inget du kan göra för att rädda din far heller.
Är jag fri att gå?
Okej, nu så. Långsamt. Lugnt och fint. Så ja.
Jag tar över.
Du måste signera utskrivningen innan du åker, okej?
- Försiktigt. - Förlåt.
Jag ville hit hela tiden men de släppte inte ut mig.
Jag sa ju att de skulle tro att du var tokig. Du lyssnade inte.
Inte du heller.
Jag hade mina skäl att sticka. Han sa "kom ensam".
- Du borde ha lyssnat. - Och låtit dig ha roligt själv?
När jag kom fram till dig var du...
Och jag... Jag visste inte om...
Jag är fortfarande kvar.
Mestadels.
Vi ska döda honom.
För det han gjorde mot dig, Daniel och Haley, och jag vet hur.
Jag delade rum med Jolene.
Hennes inväg ledde till nåt ställe i skogen.
Vi behöver bara förstöra Wraithen.
- Han blev gammal... - Förstöra Wraithen?
Titta på mig, Vic.
Sex stift håller ihop mitt knä. Bara att andas gör ont.
Och den bilen körde på mig själv.
Tror du att du kan förstöra den ska du nog läggas in igen.
Fråga din påse, då.
Fråga om Wraithen kan förstöras, om vi kan döda Manx.
Jag ska inte fråga påsen nåt mer. Senaste svaret blev nästan min död.
Maggie...
Jag skulle inte ha kommit hit och dragit in dig.
Jag kom till dig, eller hur? Du kom för Daniels skull.
Du får inte ge upp honom nu.
Jag såg honom.
När jag låg på marken och blödde.
Daniel tittade på mig och log.
Hans tänder var som rakblad.
Och blod rann ut ur hans mun.
Plötsligt låg jag på uppvaket,
och det var inte bedövningen, det var Wraithen.
När bilen körde på mig visade den honom för mig,
och det var ingen mardröm. Det var på riktigt.
Du har också sett den.
Med Haley.
- Vi kan rädda dem. - De är borta.
De kommer inte tillbaka.
Manx kommer fortsätta att ta barn om ingen stoppar honom.
Jolene försökte.
Ta din medicin, gör klart din portfölj, gå på college.
Mer behöver du inte göra.
Men jag måste hem.
Vi hörs, skitunge.